Fenséges asszonyom, a Grimm fivérek.
Jó napot, uraim.
Nagyon köszönöm, hogy eljöttek.
Feltételezem, hogy kíváncsiak, hogy valaki az én koromban miért szeretne
A tündérmesék íróival találkozni.
Asszonyom, a levele kíváncsivá tett bennünket.
A népmese gyujteményüket kíválónak tartom.
Köszönjük.
De meg kell hogy mondjam, hogy
nagyon felkavart, amikor olvastam az önök verzióját a kis Hamupipokérol.
Mégis azok, akik Perrault meséjére esküsznek,
a jóságos tündér keresztanyával és a varázstökkel,
mintha közelebb lennének az igazsághoz.
Néhányan azt állítják, hogy a cipo szormébol készült.
Mások azt állítják, hogy üvegbol volt.
Azt hiszem, ezt soha sem fogjuk megtudni.
Elnézést, Fenség.
Mesélne valamit a festményrol?
O igazán nagyon...
különleges.
A neve Danielle
de Barbarac volt.
És ez volt
az o üvegcipelloje.
Talán megengedné, hogy elmondjam az igaz történetet?
Mert, ez a történet..., igaz?
Igen. Teljesen.
Nos, akkor.
Mivel is kezdenek mindig?
Ó, igen.
Hol volt, hol nem volt...
élt valahol egy kislány,
aki nagyon szerette az édesapját.
Óh, Paulette, olyan, mintha karácsony lenne!
Egy nap alatt kapok anyukát és két lánytestvért!
Igen, minden nagyon izgalmas lesz, a bárónovel és minden...
Óh, maradjatok nyugton!
Urunk megérdemel már egy kis boldogságot,
ennyi évig egyedül nevelte gyerekét.
Biztos nagyon aranyos.
Remélem szeretni fog.
Persze, hogy szeretni fog.
Csak legyél az a kis angyal, aki tudom, hogy benned lakozik.
És ne rágd le a csontokat vacsoránál bemutatkozásképpen.
Gyerek, édesapád bármelyik pillanatban megérkezhet!
Gustave, megmondtam!
Ma nem!
Úgy nézel ki, mint egy lány!
Az is vagyok, te féleszu!
Igen, de ma úgy is nézel ki!
Akár fiú, akár lány vagyok, akkor is meg tudlak verni.
Haha!
Nézzetek ki rendesen, itt az urunk.
Isten hozta újra itthon, Monsieur le Seigneur.
Látom hozott nekünk egy bárónot.
Egy egész háztartást hoztam nektek, Maurice.
De a lányomat nem látom.
Ó, Auguste.
Igazán nagyon bájos.
Apuka!
Ó, hóhó!
Óh, pont úgy nézel ki, mint mikor elmentem.
Fogadok, hogy Gustave barátod itt van valahol.
Nem, uram! Elláttam a baját.
O egy...
Igen, elláttad a baját.
Azt reméltem, hogy egy kisasszonyt mutatok be.
Azt hiszem, hogy ez a feladat megmarad.
Danielle,
bemutatom Rodmilla de Ghent bárónot
és leányait, Margueritet és Jacquelinet.
Szervusz, Danielle. Végre találkozunk.
Édesapád csak rólad beszél.
Kisasszonyok, köszönjetek az új mostohatestvéreteknek.
Kisasszony.
Utópia.
Mennyországot jelent.
Ez egy kicsit nehéz lesz egy nyolcévesnek.
Gyarapíthatjuk vele a könyvtáradat.
Olvasol belole?
A mai nap nagyon hosszú volt.
És most már férj is vagy.
Igen, férj vagyok.
De mindenekelott és örökre, apa.
Sokáig csak mi ketten voltunk egymásnak.
Gondolom eltart egy ideig, míg hozzászokunk az új helyzethez.
Láttad, hogyan vacsoráztak?
Tökéletes volt!
Mint egy menüett!
- Tetszenek neked? - Nagyon.
Nagyon jó.
Mivel két hét múlva Avignonba kell utaznom.
- De csak mostjöttél meg! - Tudom.
- Mennyi idore? - Csak három hétre.
- Egyre. - Kettore.
- Egy! - Ketto.
Rendben, egy hét.
Gyerünk, aludjál.
Puszit.
Aludj jól.
Még soha nem láttam ennyi szomorú arcot itt.
Egy hét múlva visszajövök.
Akkor indulj. Minél hamarabb mész, annál hamarabb ünnepelhetjük a megjöttödet.
Addigra talán mind a hárman jobban megismeritek egymást.
Igaz? Rád számítok, hogy megtanítsd nekik a szokásokat.
A báróno nincs hozzászokva, hogy összekoszolja a kezét.
Köszönöm, Maurice.
Jó utat, uram.
Gyerünk, kisasszonyok. Vissza a tanuláshoz.
Várjatok! Ez egy hagyomány.
Mindig visszaint a kapunál.
Apu!
Auguste!
É- Én szeretlek.
Szeretlek.
Nem.
Apu!
Auguste.
Nem hagyhatsz itt.
Nem hagyhatsz itt!
Hagyjál, hagyjál!
Apu, gyere légy szíves vissza!
Tíz év telt el, míg egy másik férfi jelent meg az életében.
Egy férfi, aki sok, sok
tekintetben maga is még fiú volt.
A spanyol királlyal megkötöttem a házassági szerzodést.
És ez fiú vagy engedelmeskedik nekem, vagy odalesz minden!
De uram, o nem szereti azt a lányt.
- Itt most nem szerelemrol van szó! - De talán arról kéne, hogy szó legyen.
Ha király akar lenni, akkor el kell fogadnia a kötelezettségeit.
Egy hatalmas tölgy árnyékában nem tud a facsemete megnoni, Francis.
- Napfényre van szüksége. - Egy jó kis verésre van szüksége.
De igazán, Francis!
Nem tud ez reggelig várni?
Ha én nem tudok aludni, o se tudjon.
Henry, ébred fel!
Ó, nem. Ó, csak nem.
Már megint.
Hívd az orséget! Hozzák vissza!
Igen!
Gyere, te buta állat!
Gyerünk! Ez az!
Ó, nem, nem fogod.
Tolvaj! Ez majd megtanítja neked, hogy ne lopd el édesapám lovát!
Az enyémnek lejött a patkója. Nem volt más választásom.
- És mi a mi választásunk? Ezt megengedni neked? - Kölcsönkértem.
Takarodj, vagy felkeltem az egész házat.
Aú!
Bocsásson meg nekem, fenség. Nem láttam Önt.
Az elobb egész másképp beszéltél.
Tudom, hogy azért most halállal kell lakoznom.
Aztán...
senkinek se beszélj errol és é...
Én megkegyelmezek neked.
Vannak más lovaink is, Fenség.
Fiatalabbak is, ha Ön azt kívánja.
Mindennél jobban kívánom, hogy kiszabaduljak az arany kalitkámból.
A hallgatásodért.
Négy-perces tojást kértem, és nem négy egy-percest.
És hol az Isten szerelmére van a kenyerünk?!
Most jön a kemencébol, nagysága.
Marguerite, drágám,
Mit mondok mindig a hanglejtésrol?
Egy jól nevelt hölgy soha nem emeli a hangját
hangosabbra a susogó szellonél.
Jacqueline, drága. Ne beszélj, kivéve ha a csendet tökéletesíted.
Nem rikácsoltam, hanem zengo hangon szóltam.
Egy udvarhölgy észreveszi a különbséget.
Kétlem, hogy zengo hangodat a királyi udvarban jó szemmel néznék.
De én nem megyek a királyi udvarba, igaz, anya?
Senki se megy. Kivéve egy bizonyos spanyol majmot, akit képesek hercegnonek szólítani.
Drágám, semmi se biztos, még a halál se.
De még utána is, biztos vagyok, hogy az Istennel lehet tárgyalni.
Miért nincs só az asztalon?
Danielle!
Jövök!
Már megint szeszélyes kedvében van!
Keleten kelt fel a nap?
Igen, Louise.
Ez a mai nap gyönyöru lesz!
Nézd meg azokat a tollakat!
Te gyerek, honnan szerezted ezeket?
Egy jóságos angyaltól.
Tudom, mit csinálunk vele.
Maurice?
Ha a báróno képes eladni a férjedet, hogy az adóját kifizesse,
akkor ezzel hazahozhatjuk ot.
Az Udvarnak el kell ot engednie.
De a Király eladta ot Cartiernak, az pedig Amerikába készül.
Ez a mi otthonunk, és nem akarom, hogy széthulljon.
Még mindig várunk!
Drága úrnom, legyen óvatos,
különben azt mondja, hogy ez a pénz az övé.
Jó reggelt, asszonyom,
Marguerite, Jacqueline.
Remélem, jól aludtak.
Miért késtél?
A gyümölcsösben leestem a létráról, de most márjobban vagyok.
Valaki megint a kandallóban olvasott.
Nézz magadra. Csupa hamu és korom vagy.
Vannak, akik azért olvasnak, mert nincs saját gondolatuk.
Miért nem alszol a malacokkal, Kormos Hamupipoke,
ha ragaszkodsz, hogy olyan illatod is legyen?
Ez csúnya volt, Marguerite.
Danielle, gyere ide, gyerekem.
A megjelenésed egy bizonyos... durvaságot mutat, drágám.
Mit kéne tennem, hogy jobban törekedjél?
Én mindig törekszem, Mostohám.
Szeretnék megfelelni.
Néha, egyedül ülök
és próbálok arra gondolni, hogy még mit tehetnék, hogy viselkedjek...
Nyugodj meg, gyerekem. Csillapodj.
Talán ha visszahoznánk Mauricet, akkor jobban tudnék viselkedni.
A modorod az, ami sért, Danielle.
Végig ezek alatt a nehéz idok alatt, óvtalak és törodtem veled.
Mindaz, amit cserébe kértem, csak az volt, hogy panaszkodás nélkül segítsél nekem.
Olyan rendkívüli kérés ez?
- Nem, asszonyom. - Rendben.
Többet nem beszélünk a szolgák visszatérésérol. Megértetted?
Igen, asszonyom.
Ezek után, amit én itt csinálok!
Ezek után, amit én már itt csináltam!
Soha se elég.
A tojások kihultek.
Ó, nem, ott nincs semmi!
Semmi sincs!
Kérem Önt, hagyjon minket.
Kérem!
- Nem, nem, nem azt. - El az útból, öregember!
- Lóra! - Itt a királyi orség! Futás!
Istenem, el se hiszem!
A festmény...
Kérem, az Isten szerelmére, a festmény.
- Az a férfi, ott fut el vele. - Majd az orség segít. Én nem tudok.
Kérem, uram!
Ez az... én életem.
Rohadt dög! Gyorsan!
Igen!
Add ide nekem! Add ide nekem!
Megvan! Add ide!
Nem. Túl kicsi.
Fel kell, hogy hívja a figyelmet.
Attól tartok báróno, hogy bármelyik nagyobbtól eleshet.
Lehet, hogy igaza van. Máshol is körül kell néznem.
Pont megvan, amire szükségem van!
Elment ajózan eszed?
Tudod, hogy mi a büntetés azért,
ha egy szolga a rangjánál feljebb öltözködik?
Öt nap kaloda.
Valld be, hogy te ugyanezt megtennéd értem.
Én? Hogy udvaroncnak tetessem magam?
Hogy páváskodva mászkálnék, mint egy nemes, én, aki soha nem voltam a királyi udvarban.
És te se voltál soha!
Így legalább nem ismernek fel.
Add ide azt a ruhát, hogy elindulhassak.
Ugyse fogják bevenni.
Túl kedves vagy.
Senki se vesz szolgát 20 aranyért.
Én vagyok Maurice egyetlen reménye.
És a báróno, mit mondtál neki?
Hogy vadvirágot mentem szedni.
Gustave, látod még?
- Egy brosst vesznek. - Hihetetlen.
Nem törodik a gazdasággal, minket okol az adósságai miatt,
és mégis úgy viselkedik, mint akinek van költeni való pénze.
Nehogy nevessél.
Kijövök.
A cipo túl nagy.
Senki se fogja a lábadat nézni.
Kilométernyi anyag van rajtam, mégis meztelennek érzem magam.
Ha nemesi hölgyként akarsz kinézni,
muszáj betartanod ajátékszabályokat.
Magasan hordd a fejedet.
Én csak egy szolga vagyok szép ruhában.
Gyere. Valamit csinálnunk kell azzal a hajjal is.
Ó!
Köszönöm.
- Henry, megígérted. - Tudom.
Hazudtam.
Azt gondoltam...
Körülnézek a világban, mielott életemet az Istennek és a hazámnak áldozom fel.
És mi az ördög állított meg?
Azt hiszem, nincs elég akaraterom.
Neked túl jó dolgod van.
Azonkívül, azt állítottad, hogy ez élet-halál kérdése volt.
Uram, egy no az mindig az.
Uram, mosolyog rajtam, mint aki valamit tud, amit én nem tudok.
A hölgynek sok titka van.
Egyet majdnem megfestettem.
Signor da Vinci a palotába hivatalos és házifesto lesz.
Leonardo da Vinci?
Michelangelo Rómában van, egy mennyezet tartja rabul.
Engem csak helyette választottak.
Én meg csak Genovába tartok és megtaláltam a megváltást az erdei rablótámadásnál!
Uram, ön a haladó gondolkodás megteremtoje,
az apám pedig az elmaradottság királya.
Rá tudná ot beszélni a XVI. Századra?
Laurent kapitány, kérem fordítson.
Uram, Henry herceg kényszerházasság szindrómában szenved,
többek között.
Ó! Fenség.
Micsoda kedves meglepetés.
Minek köszönhetjük ezt a nagy megtiszteltetést?
Visszahoztám a lovát, báróno.
- Ó. Elkeveredett? - Igen.
Bátorkodtam korábban kölcsönkérni.
Attól tartok, megijesztettem a szolgáját...
Egy fiatal hölgy elég... jó karban volt.
- O néma, uram. - Igazán?
Elég hevesen beszélt.
Hol beszél, hol nem.
Fenség, mindig szívesen bármiben a szolgálatára állunk.
Bármiben.
Várj meg!
Ó, hölgyeim.
Íme, parancsoljon.
Fenség.
Fenség, engedje meg, hogy bemutassam Marguerite Françoise Louiset,
a ghenti házból.
És Jacquelinet.
Örvendek.
Hölgyeim, engedjék meg, önök ma reggelre virradóra kivirultak.
Annyira készülünk
megünnepelni eljegyzését a spanyol virágszállal.
Igen, nos, volt néhány...
új fejlemény Spanyolországgal kapcsolatban.
Meg kell mondanom, Marguerite, hogy ez a bross...
csodálatos.
Ez a régi darab?
Ön túl kedves.
Ezek a fejlemények...
remélem pozitívak?
Reméljük.
Jó napot, hölgyek.
Engedd elore a hölgyet.
Gyerünk, mozgás!
Uram, adj erot nekem.
Gyerünk, gyerünk!
Ennek az úrnak ügyében szeretnék eljárni.
O az én szolgám és azértjöttem, hogy kifizessem az adósságot érte.
Túl késo, már fizettek érte.
20 arany frankot tudok érte adni.
Engem is megkap 20 arany frankért. Indulás!
Követelem, hogy azonnal engedje szabadon,
vagy az ügyet a király elé viszem.
A király adta el ot. Most Cartier tulajdona lett.
O egyáltalán nem egy tárgy, amit birtokolni lehet, te modortalan féreg.
Mit gondol, az helyes dolog, embereket úgy összeláncolni, mint az állatokat?
Követelem, hogy azonnal engedje szabadon!
El az utamból!
- Uram, hogy merészelte felemelni hangját egy nemesi hölgyre? - Fenség...
Bo-bocsánat, uram.
Nem volt szándékomban tiszteletlen lenni.
Csak, één...
Parancsot teljesítek. A feladatom, hogy ezeket a tolvajokat a tengerpartra vigyem.
Fenség, egy szolga nem tolvaj,
ok azok, akik nem tehetnek sorsukról.
Igazán?
Igen. Minden tekintetben
segítenek nekünk.
Ha attól szenved, hogy az emberei iskolázatlanok
és a modoruk csecsemokoruk óta csiszolatlan,
és megbünteti oket azokért a bunökért, amikre kezdeti iskolázatlanságuk vitte rá,
mi másra lehet következtetni, uram,
minthogy eloször létrehozza a tolvajokat, aztán megbünteti oket?
Látja, ez így van.
Engedd el.
- De, Uram... - Azt mondtam...
engedd el!
Igen, Uram.
Azt hittem, édesanyádat látom.
Várj meg a hídnál.
Készítsétek a lovakat! Azonnal indulunk!
Köszönöm, Fenség.
Találkoztunk mi már?
Nem hiszem, Fenség.
Megesküdtem volna, hogy minden nemest ismerek a tartományban.
Nos... én egy unokatestvéremet látogatom meg.
- Kit? - Az unokatestvéremet.
Igen, már mondta. Melyiket?
Az egyetlen unokatestvéremet, Uram.
Szándékosan szukszavú,
vagy egyáltalán nem akarja elárulni a nevét?
Nem! És igen.
Könyörgöm, árulja el az unokatestvére nevét és talán tole megtudom, hogy Ön kicsoda.
Mindenki, aki Thomas Mooret idéz, megérdemel minden erofeszítést.
A Herceg olvasta az Utópiát?
Szentimentálisnak és unalmasnak találtam.
Bevallom, untat a közönséges parasztok helyzetének témája.
Feltételezem nem nagyon sok paraszttal beszélgetett.
Természetesen nem! Magától értetodik.
Bocsásson meg Uram, de ebben semmi természetes nincs.
Egy ország karakterét meghatározzák a közönséges parasztok is, ahogy Ön hívja oket,
Ok a láb, amin Ön áll. Ez a pozíció tiszteletet kíván, nem...
Úgy értsem, hogy Ön arrogánsnak vél engem?
Nos, Ön visszaadta egy ember életét,
De ránézett-e valaha a többiekre is?
Kérem, könyörgöm Önnek,
egy nevet. Bármilyen nevet.
Attól tartok, hogy az egyetlen név
amit Önnek elárulhatok, az Comtesse Nicole de Lancret.
Megvan végre.
Nem volt olyan nehéz.
Ó, Henry!
Végre itt vagy.
Szervusz, anya.
A király szeretne veled egy szót váltani.
Igazából nem is egyet.
Mint általában.
Mindjárt megyek.
Nos, fiatalúr, nem hagyhatja el a palotát.
Háziorizetben vagyok?
Ne gúnyolódj velem, fiam, amiért ilyen kínos helyzetben vagyok.
- Megvannak a magam eszközei. - És pedig mik?
Elküldesz Amerikába, mint a többi bunözot?
Mindezt az ostoba szerzodésed miatt.
Te vagy Franciaroszág trónörököse.
És ez az én életem.
Francis, ülj le, mielott gutaütést kapsz.
Vagyis mind a ketten.
Drágám,
kiváltságok között születtél, és ezzel bizonyos kötelezettségek is járnak.
Bocsáss meg, anyám, de egy vadidegennel kötött házasság
még soha senkit nem tett nagyon boldoggá ebben a szobában.
A következo teleholdkor elveszed Gabriellát, vagy mindenképpen rá foglak kényszeríteni.
És hogyan, apám? Forró olajjal vagy a kínpadon?
Egyszeruen megtagadom toled a koronát
és... örökké élni fogok!
Rendben.
Egyetértek.
Nem is akarom.
O a te fiad!
Valaki bajban van!
Miért mondod?
Te ostoba, ostoba lány!
Hogy merészeled ezt velem megtenni?
És Marguerite-tel? Hányingerem van az egésztol!
Ez csalárdság és ezt nem turöm meg ebben a házban!
Mit tettem?
Gondolkozz, Danielle.
Gondolkozz erosen.
Henry herceg ellopta a lovunkat ma reggel?
Igen!
Akkor ez megmagyarázza, hogy miért hozta vissza ma délután.
Hogy engedheted meg, hogy csak így meglepjen minket?
Elnézést kérek.
Szerencsédre, Marguerite nagyon jó formáját mutatta.
O és a herceg kellemesen elbeszélgettek.
Nem lennék meglepve, ha ismét betoppanna.
Gyerünk, gyerünk! Pontosan tudnom kell, hogy mi hangzott el.
A legegyszerubb kifejezésnek is ezer jelentése lehet.
Azt mondta, hogy erélyes voltál. Mit mondtál?
É- én azt mondtam rá, hogy tolvaj, asszonyom.
Nem ismertem fel.
Ó, Danielle.
Te szegény, falusi kislány.
Nos, még keményebben kell dolgoznunk, hogy az uradalom mindig ragyogjon.
Egy királyi fenék nem ülhet piszkos széken, nem igaz?
Nem.
Mit csinál o itt?
Le-ledolgoztam az Ön...
az én adósságomat, asszonyom.
Azt mondták, hogy hazamehetek.
Rendben.
Menj... fogj el egy csirkét!
Kicsoda, drágám?
Comtesse Nicole de Lancret.
Unokatestvére a...
igazából nem is tudom, hogy ki az unokatestvére.
Biztos, hogy nem hallotál róla?
Jaj, édesem,
egyszeruen túl sok nemesi hölgy van ahhoz, hogy mindegyikre név szerint emlékeznék.
Miért kérdezed?
Hm?
Ó, semmi.
Signor da Vinci tiszteletére,
elhatároztam, hogy bált rendezek.
Álarcos bált.
És most mi ketten kompromisszumot kötünk.
Kompromisszum? Te?
Ha a szerelem az, amit keresel,
javaslom, hogy találd meg minél elobb.
Öt nap múlva, mikor éjfélt üt az óra,
be fogod jelenteni az eljegyzésedet az általad választott leánnyal,
vagy... én fogom bejelenteni helyetted.
Megegyeztünk?
És mi van a szerzodéseddel?
Legyen Spanyolország az én gondom. Neked nagyobb problémáid vannak.
Bölcsen válassz, Henry.
Válni csak Angliában lehet.
Mi hír az eljegyzésrol?
Felbontva.
Az a hírjárja, hogy menyasszonyt kell találnia a bál éjszakája elott.
Nos, nem maradt sok idonk hátra.
Tudnom kell
kik a versenytársak, tudnom kell minden lépésérol,
mi a napi programja,
és minden egyéb érdekes dologról, amit megtudsz.
Teniszezni fog De Limoges márkival holnap délben.
Ilyen finom arcbor
micsoda könyörtelenséget takar.
Egyre jobban tetszik nekem a mi kis összejátszásunk.
Bizonyára tudod.
Megvannak a magam sejtései, asszonyom.
Ha a lányomból királyno lesz,
talán mi is új egyezséget köthetünk majd.
Bármit megadtam volna, hogy lássalak téged udvarhölgynek öltözve.
Amint úrhölgyként beszélsz a herceggel.
Jobban hiszem, hogy dorgáltad inkább.
Nem tudom elhinni, hogy édesanyám nevét adtam meg neki.
Az az ember elviselhetetlen.
Persze. Egész nap csak
errol beszélsz egyfolytában.
Nos, ez most is ugyanúgy igaz, mint reggel.
Ó!
Drágám, o a királyi családból való.
Ezek mind így születnek.
Feltételezem, ha valaki módosnak születik, a büntetése az, hogy a gazdagokkal kell élnie.
Fogadok, hogy eléggé kedves,
ha már egyszer közelebbrol megismerik.
Úgy vélem o és Marguerite megérdemlik egymást.
Óh! Hogy le nem harapod a nyelved!
Az egyetlen trón, amin látni szeretném ot, az az, amit mindennap pucolnom kell.
Ezzel mi baj van?
- Kék. - Henry szereti a kéket!
És a többi 50 lány ugyanazt a színt fogja felvenni.
Nagyon okos, Marguerite.
Ez túl kicsi.
Csak egy szukebb kapcsot kell hozzá szereznünk.
Ebben nem is tudunk lélegzetet venni.
Aki nem tud lélegzetet venni, az enni se tud.
Anya, figyelj ide, légy szíves!
Ha tudnám, hogy mit is keresel!
Valamit, ami egy királynonek való!
Gyerünk, hölgyek. Megvan, amit keresünk.
De errol senkinek se szabad beszélni.
Jaj, úgy imádok egy jó kis intrikát!
Ki sincs dobva,
de nem is használják.
Ó, ez tökéletes!
Ó, nézd ezeket a cipelloket.
Honnan szerezted ezeket?
Ezek Danielle kelengyéjébol valók, az esküvojére.
A Hamupipoke? Férjhez megy?
Vajon kihez, a kéményseprohöz?
Ha ez a ruha az övé, talán fel akarja majd venni a bálba.
Mióta hívnak meg a királyi eseményekre polgári származásúakat?
Nos, sohase.
De o a mi mostohatestvérünk
És a meghívón az állt, hogy "a ház hölgyei részére".
- Obenne nem csörgedezik nemesi vér. - És ki venné észre?
Lgazán, Jacqueline, kinek a pártján állsz egyáltalán?
Mit csináltok?
Megszelloztetjük a ruhádat... az álarcosbálra.
A ruháját? Most mondtad, hogy...
Azt hiszem, hogy egy nem nemesi származásúnak meg fog felelni.
Gondolom, nézd csak meg.
Ez egy ósdi darab.
Azt szeretnétek, ha én is jönnék az álarcosbálba?
- Hm. - Persze.
Nem is tudom, mit mondjak.
Mit mondjál? Oszintén, Danielle.
Fáj nekem, hogy nem úgy érzel, mintha te is az édes lányom lennél.
Én csak azt gondoltam...
Azt gondoltam, hogy mindnyájan mehetnénk együtt, mint egy nagy, igazi, boldog család.
Mehetünk is, ha addig minden munkádat idore elvégzel és a modorodon is javítasz.
Mi baj van vele?
O... nem akarja, hogy menjél.
Tényleg azt gondolod, hogy csak egyetlen igazi társa van az embernek?
Lgazából, persze.
Hogy lehetsz biztos benne, hogy megtalálod?
És ha megtalálod, akkor ez tényleg az igazi számodra,
vagy csak úgy gondolod, hogy az?
És mi van akkor, ha az igazi sohase bukkan fel?
Vagy ha mégis igen, de... az ember másra figyel és nem veszi észre?
Megtanulsz odafigyelni.
Aztán, mondjuk, hogy...
az Isten teremt két embert a földön
és igazán szerencsések és egymásra találnak.
De... egyikojüket villámcsapás éri.
Nos, mi van akkor?
És kész az egész?
Vagy véletlenül találkozol valaki újjal és ismét megházasodsz.
O az a hölgy, aki neked van szánva, vagy az elso volt az?
Ha mindketten egyszerre jelennek meg, akkor ok mindketten az igaziak
és eloször az elsovel találkozol?
Vagy a másodiknak kéne elsonek lennie?
És minden csak a véletlenen múlik
vagy van valami elrendeltetve?
Fiam, nem lehet mindent a sorsra bízni.
Sok dolga van. Néha segíteni kell neki.
Ez micsoda találmány?
Érdekelne, hogy hogyan muködik?
Azt hiszem, esik az eso.
Signor da Vinci!
Jól van?
Meg kéne hagynom a vízen járást az Isten fiának.
Szerencsére, egy angyalba botlottam.
Comtesse!
Fenség! Ó!
Ó, óvatosan, ott nagyon csúszós.
Erre, kérem. Engedje meg.
Ó!
Köszönöm.
Hol vannak a szolgái?
Úgy döntöttem, hogy szabadnapot adok nekik.
Szabadnapot?
Miért? Magánéletre?
Nem únja soha, hogy állandóan ott állnak készenlétben az Ön rendelkezésére?
Igen, de... ezek szolgák. Ez a dolguk.
Bárcsak én is tudnám oket olyan könnyedén venni, mint Ön az övéit.
Mennem kell.
- Mérges rám. - Nem.
Vallja be.
- Nos, igen, ha tudni akarja. - Miért?
Mert a sznobságával próbál magához édesgetni.
Attól tartok kisasszony, hogy Ön egy kétlábon járó ellentmondás
és ezt igazán vonzónak találom.
- Engem? - Igen, Önt.
Zengedezik az Utópia tökéletes társadalmáról, és ugyanakkor egy úrihölgy életét éli.
Öné itt az összes birtok, és büszkesége nem engedi meg, hogy dolgozzon rajta.
És ez nem ellentmondás?
Eloször arrogáns vagyok, most meg nincs büszkeségem.
Hogy lehet ez?
Megvan mindene és az élet mégse örömteli számára.
Ugyanakkor bolondot csinál azokból, akik segíteni próbálnak.
Hogy csinálja ezt?
Mit?
Minden napot ennyi szenvedéllyel él át? Nem fárasztó?
Csak akkor, ha Ön mellett vagyok.
Miért szeret engem így bosszantani?
Miért ad rá alkalmat?
Danielle!
Hm...
Bocsásson meg fenség, elfeledkeztem az ido múlásáról.
De a szél...
- Most tökéletes. - Elnézést kérek.
Holnap teniszezem.
- Eljön? - Most mennem kell.
Miért csinálja ezt folyton velem?
Paulette.
Hol vannak a gyertyatartók?
Alig látjuk a tányérunkat.
Nincsenek meg, asszonyom. Tuvé tettem értük a házat.
A festmény a fogadószobából szintén eltunt.
Úgy néz ki, tolvaj van közöttünk.
Hm. Így bántok velem ennyi együtt töltött év után.
Ezek a férjem nagy becsben tartott tárgyai!
Azt hiszem, kicsit megnyirbálom a fizetéseteket, amíg az elcsent holmik elokerülnek.
- Elég értheto? - Igen, asszonyom.
Vagy talán Amerikába kéne küldenem titeket a többi tolvajjal.
Ó. Nem hallottad?
A herceg megkérte a királyt, hogy engedje szabadon azokat az embereket mind.
- Nem kérte meg! - Hm.
Nos, most...
Egy királyi törvény szerint, minden férfi, akit behajóznak, kártérítést kap.
Kártérítést kap!
Tényleg! Mi lett a világból?
Tudni akarom, ki ez a Comtesse, akirol mindenki folyton beszél.
Ma tíz udvarhölgytol is hallottam róla, és hogy a herceg mennyire odavan érte.
Meg kell tudnunk ki o és el kell temetnünk.
Nagyon csinosan néz ki, Marguerite.
Örülök, hogy észrevett, Fenség.
Danielle de Barbarac.
Minden héten csinosabb leszel.
És ön Monsieur le Pieu, csak vesztegeti bókjait.
Kár, hogy a birtokotok, ami a legjobb az egész vidéken,
még sincs jól megmuvelve.
Sajnos eszközeink korlátozottak, uram.
- Minden magunktól telhetot megteszünk. - Segíthetek valamiben?
Ezt a bárónovel kell megbeszélnie és vele alkudozni.
Én inkább Danielle-lel beszélem meg, ha nem bánod.
Gyermek, lehet, hogy dupla annyi idos vagyok mint te, de van mit a tejbe aprítanom.
Példa rá a kastélyom.
És mindig együtt éreztem a kevésbé szerencsésekkel.
Neked egy gazdag támogatóra van szükséged.
És nekem pedig egy tüzes fiatal hölgyre.
Parancsol aszalt szilvát?
Nem.
Ezen a héten semmit se veszek,
és vésd csakjól az emlékezetedbe, hogy az én nagyvonalúságom nélkül,
a szánalmas kis farmotok tönkremenne.
Szóval én a helyedben igazán óvatos lennék.
Ó! Micsoda undorító alak!
Ha nem venne minden héten egy véka zöldséget,
leköpném.
Tessék.
Ilyen finomat még sohase
kóstolt.
Mmm.
Még csak eszedbe se jusson.
Ízlett?
Méghogy ízlett?
Biztos valami bunös dolog.
Mi a neve?
Ez... csokoládé.
A spanyol szerzetesek állandóan téglaszámra küldik.
Fenség, a szolgáink.
Igazán? Szeretném látni oket.
Jó napot, hölgyek.
Mit csináltok? Halálra akarjátok ijeszteni a herceget?
Csupán megrémültünk, ennyi az egész.
Az elobb is csak ketten voltatok?
És a csirkék, királyi fenség.
Siettetnünk kell egy gyors eljegyzést.
Karácsony Párizsban.
El tudod képzelni?
Nem. Nem hiszem, hogy el tudnád.
Az én anyám is nagyon szigorú volt velem.
Azt tanította nekem, hogy a tisztaság majdnem egyenlo ajámborsággal.
Arra kényszerített, hogy naponta legalább hússzor mossam meg az arcomat,
meggyozott, hogy soha nem elég tiszta.
Nagyon hálás voltam neki.
Azt akarta, hogy minden tolem telhetot elérjek.
És íme, itt vagyok...
...egy báróno.
És Marguerite királyno lesz.
Kár, hogy soha nem ismerted édesanyádat.
Biztos van belole valami benned is valahol.
Bárcsak tudnám, hogy nézett ki.
Igen. De soha nem szabad sajnáltatnunk magunkat, nem igaz?
Bármennyire is rosszul alakulnak a dolgok, még mindig fordulhatnak rosszabbra.
Igen, asszonyom.
Mennyire hasonlítasz édesapádra.
Néha szintén látom ot, mintha a szemeidbol nézne rám.
Igazán?
Igen, nos...
A vonásaid olyan... férfiasak.
Hiszen... egy férfi nevelt fel...
Nem csoda, hogy alkalmas vagy kemény munkára.
Szerette az édesapámat?
Hát, alig ismertem ot.
Na, most menj.
Fáradt vagyok.
Nézd, Gustave! Lebeg!
Miért vagy olyan boldog?
Ha összeházasodnak, még nagyobb kakiba kerülsz.
Nem értem, miért érdekel ez téged annyira.
Egyáltalán nem törodöm vele.
Hazudsz! A herceg a sógorod lesz,
és te, Comtesse de Lancret, ágyba viszed majd nekik a reggelit.
De ok beköltöznek majd a palotába,
és én itt maradnék az uradalomban és megváltoztathatnék dolgokat.
Tetszik neked. Csak valld be.
Á, dehogy.
És f-feltételezem, ha újra látnád,
cs-cs-csak egyszeruen...
Odamennék hozzá és azt mondanám,
"Fenség, az én családom az Ön családja."
"Kérem, vigye oket."
Jó. Mert most itt a nagy alkalom. Erre jön.
Signor da Vincit keresem.
A kolostorba indultunk. Nem láttátok ot?
Da Vincit?
Nem, fenség.
De az ott nem az o repülo szerkentyuje?
- Honnan szerezted? - Öö...
...Comtesse de Lancrettol.
A barátja.
Ismered ot?
Kérlek, meg kell találnom ot. Kinél száll meg?
Öö...
Úgy tudom, fenség,
hogy egy unokatestvérénél van.
Öö...
Rodmilla de Ghent bárónonél.
Ez már problémás.
De...
...azt is tudom, hogy most
teljesen egyedül van otthon,
ebben a pillanatban.
Kiváló.
Szép festmény.
Gustave!
Te szörnyu hólyag!
Hallottad? Tetszett neki a munkám!
És mifelénk tart!
Akkor aztjavaslom, hogy rohanj.
Paulette! Louise! Gyorsan!
Fenség.
Micsoda váratlan meglepetés.
Miért, Comtesse.
Nem jár templomba?
A vakbuzgó tömegtol távol jobban tudom a hitemet szolgálni.
Igen, azt hiszem az apám kiáltványa igencsak felkavarta a...
kedélyeket.
Ezért is indulok a kolostorba.
A ferenceseknek kiváló könyvtáruk van.
Mivel Ön úgy szeret olvasni, gondoltam, velem tartana?
Ez nem igazságos, uram.
Ön ismeri az én gyengéimet,
de én még nem ismerem az Önét.
Azt gondoltam, ez teljesen nyilvánvaló.
Laurent kapitány!
Nincs szükségem a lovamra, se a szolgálatára.
Ma én egyszeruen csak...
Henry vagyok.
Henry herceg kora reggel eltávozott, báróno.